Закон України «Про публічні консультації» та його вплив на еволюцію права на участь в управлінні державними справами: теоретичний та практичний аналіз - P. I. Krainii (Науковий вісник Ужгородського національного університету. Серія Право)
Можливість участі приватної особи для вирішення питань державного та місцевого значення реалізується шляхом участі в управлінні державними справами. Останнє, будучи конституційним правом, що передбачено в Конституції України за своєю правовою природою має набагато ширше значення та вплив у порівнянні із тим яким воно передбачалось під час прийняття Основного Закону наприкінці XX століття [1]. Постійні зміни які відбуваються в українському суспільстві та динамізм змін що паралельно спостерігається у царині адміністративного права призводить до появи нових правових форм участі особи та її взаємодії з органами публічної влади. Належне регулювання публічно-правових відносин органів публічної влади з приватними особами, інституціями громадянського суспільства є важливим елементом який характеризує державу як правову. Ефективність реалізації громадянами згадуваного вище конституційного права на сьогодні визначається не лише їх можливістю брати участь у виборах чи референдумах або ж шляхом здійснення державної служби, але й можливістю брати участь у прийнятті рішень органами публічної влади. Одним із таких правових механізмів є публічні консультації які відіграватимуть істотну роль у розвитку відносин влади та громадянського суспільства задля спільного вирішення питань у різних сферах розвитку суспільства та держави. Опублікований нещодавно Закон України «Про публічні консультації» [2] вперше на нормативному рівні визначив як саме поняття публічна консультація, так й закріпив принципи їх здійснення, окреслив коло учасників які можуть брати участь у їх здійсненні, передбачив процедуру їх проведення та встановив механізм звітування та моніторингу за результатами їх здійснення що надає даному механізму не формального, а справді дієвого способу залучення громадськості як до формування державної чи регіональної політики, але й можливість участі у прийнятті нормативно-правових актів.