El valor de l'educació en societats en canvi - Isabel Carrillo (Temps d'Educació)
Pensar l'educació del futur, l'educació de la condició humana de què parla Edgar Morin, porta a pensar que la pedagogia ha d'estar vinculada a la vida a fi de reflexionar sobre l'educació com a fet humà i alhora mostrar l'humanisme de l'educació. La realitat com a referent de la pedagogia, perquè és a través de l'anàlisi d'aquesta realitat que es troben les raons del pensar una educació humanament contextualitzada, projecció d'utopies pedagògiques, o d'una pedagogia que projecta l'educació en valors humans com a utopia possible en el món. També, educació de la utopia perquè és ideació ètica que neix de la responsabilitat del jo i el nosaltres amb la vida humana, amb el benestar, amb la justícia i la felicitat per a tothom. És el desig d'una pedagogia política, en el sentit d'un fer no reduït al discurs sinó que és acció. Pedagogia que en el seu pensar l'educació s'allunya dels conformismes paralitzadors, no desvia la mirada, ni es subjecta a silencis. És aquest pensar pedagògic, que obre al sentir d'una educació que sap del valor del món i té present la dignitat humana. En aquesta orientació és una educació compromesa amb la formació de ciutadanes i ciutadans que contribuiran a la transformació de les societats polaritzades, desiguals, injustes. Educació, per tant, que promou la reflexió ètica per desvelar el món i comprendre el com i el perquè de les experiències d'opressió, de violència, d'insostenibilitat, etc. Al mateix temps educació per aprendre a aprendre a traçar els camins dels valors humans conformadors d'altres realitats que siguin justes. ____________________________________________________ L'axe de réflexion qui articule ce texte est une pédagogie ouverte au monde qui projette une éducation des droits et du développement humain dans des contextes de démocratie et de citoyenneté planétaires. L'approche des études impulsées par l'Unesco au cours de la deuxième moitié du XXe siècle autour de l'état de l'éducation et de ses défis d'avenir permet de dévoiler les réalités et les expériences de formation vécues, et projeter ce que devraient être les fins éthiques des politiques et des pratiques éducatives pour le XXIe siècle. L'article commence par la présentation de l'un des rapports parmi les plus récents, l'apport de Morin; il se poursuit par celui de Coombs, qui met en évidence l'expansion de l'éducation après la Deuxième Guerre mondiale; ensuite, Faure propose une éducation vécue par tous et orientée vers le développement de la société et la réalisation des individus; enfin, la commission Delors défend l'éducation pour apprendre à être comme moyen au service d'un développement humain plus authentique et harmonieux. Ces contributions constituent les éléments substantifs d'une pédagogie active et engagée pensant une éducation qui dévoile la réalité, en même temps qu'elle impulse la création d'espaces de citoyenneté et de vie plus juste. C'est une pédagogie qui trouve les raisons de la valeur de l'éducation dans la vie et qui définit l'éducation en valeurs pour la vie humaine.