«Яремчук: Незрівнянний світ краси» (2024): художній потенціал «нефікційного» (кіно)тексту - Наталія Нікоряк (Pitannâ Lìteraturoznavstva)
У дискурсі художнього потенціалу нефікційних (кіно)текстів детально проаналізовано документальний біографічний фільм «Яремчук: Незрівнянний світ краси» (2024) режисера Артема Григоряна. Зауважено, що з метою художньої реконструкції історії особистісного і творчого зростання відомого буковинського співака та народного артиста, першої української поп-зірки, соліста ВІА «Смерічка» Назарія Яремчука, кіномитці майстерно поєднали у фільмі цілий ряд нефікційних джерел. Зокрема, щоденники, спогади, інтерв’ю, коментарі експертів, фотографії, кінодокументи, кінохроніки, що робить фільм емоційно насиченим та автентичним, водночас розкриваючи глибокий художній потенціал документального кінотексту. Акцентовано, що щоденники Назарія Яремчука постали хорошою основою знань про митця, дозволили глибше зрозуміти його внутрішній світ, думки, почуття, переживання та простежити хронологію життєвих подій. Вони не просто окреслюють внутрішній світ автора, його індивідуальне світосприйняття навколишньої дійсності, а стають унікальним текстом у літературному дискурсі, позначеним поетичністю й глибоким психологізмом. Згаданий кінотекст постає художнім дослідженням унікальної особистості, її внутрішнього світу, митця з глибоким розумінням української душі, духовності та зв’язку з природою, з прагненням зберегти і розвинути народну культуру, пропагуючи її у своїй творчості. Митець стає особливим персонажем доби, виразником духу епохи, соціальне й духовне життя якої відбивається на його долі. Матеріал вибудовується авторами так, щоб передати внутрішні почуття героя та любов до своєї країни і своєї музи – пісні. Відповідно, пісня відіграє провідну роль у фільмі, вона стає засобом вираження внутрішнього світу та психології героя. Пісні, що звучать у фільмі, налаштовують на певний емоційний лад і рухають кінонаратив, підкреслюють вагомість музичного спадку, який залишив по собі Назарій Яремчук. Зауважено, що кінотекст інтертекстуально апелює до легендарного фільму-мюзиклу «Червона Рута» (1971), музичного фільму естонських кінематографістів «Виступає ансамбль «Смерічка» під керівництвом Левка Дутківського» (1975) та музичного фільму «Червона рута. 10 років потому» (1981).