PRAGMATICA ACTULUI DENOMINĂRII REVERS - USM ADMIN (Studia Universitatis Moldaviae: Stiinte Umanistice)
Procesul de denominare începe întotdeauna de la obiect, deoarece fără existența acestuia, nu ar exista necesitatea numirii. În lingvistică, migrarea unui semnificant către un alt semnificat poate fi explicată prin concepte precum metonimia, antonomasia sau eponimia. Deși aceste procese au în comun punctul de origine – un nume propriu – ele diferă prin direcția și natura transferului semantic. Eponimele sunt frecvente în diverse terminologii științifice și tehnice, iar procesul de eponimizare este explicat prin relații precum proprializarea și deonimizarea. Motivația lexicală explică apariția noilor cuvinte bazate pe nume proprii, reflectând conexiunile dintre unitățile lexicale într-un sistem lingvistic. Cuvinte-cheie: nume propriu, eponim, deonim, denominație, semnificat, semnificant.