Урош Петровић о Иполиту Тену - Vesna Elez (Књижевна историја)
У овом раду посветићемо пажњу најважнијим аргументима у докторској дисертацији Уроша Петровића Иполит Тен: књижевни историчар 17. века, одбрањеној на Сорбони 1907. године. Поред значајне чињенице да је Петровићева анализа Тенове методе савремена тадашњим европским и светским освртима на најутицајнијег теоретичара позитивизма, видећемо да Петровић, иако под јаким утицајем Лансонове методе, самосвојно примећује особине Тенове анализе француског класицизма, у првом реду Расинових дела. Још је значајније то што се неки Петровићеви аргументи не уклапају у очекивани оквир лансоновски интониране критике Теновог детерминизма. Иако критикује очигледне мањкавости Тенове методе, Петровић уочава њену јасну еволуцију и шири контекст Тенових погледа на књижевност. Признајући значај Тенових увида и после критике, Петровић посредно најављује важну ревизију Теновог наслеђа у другој половини 20. века.