IZBIRA USTREZNEGA VENSKEGA PRISTOPA PRI NOVOROJENČKU - Eva Ojsteršek; Jana Lozar Krivec; Janja Gržinić; Renata Vettorazzi (Slovenska pediatrija)

(untitled)
Venski pristop je ključnega pomena za varno in učinkovito zdravljenje bolnih in hospitaliziranih novorojenčkov. V neonatalnem obdobju poznamo 4 vrste venskih pristopov: periferna intravenska kanila (PIVK), osrednji venski kateter (OVK), periferno vstavljen osrednji venski kateter – PICC in popkovni venski kateter. Izbira ustreznega pristopa je odvisna od zdravstvenega stanja novorojenčka, predvidenega trajanja intravenskega zdravljenja in lastnosti raztopin, ki jih bomo aplicirali. Popkovni venski kateter je prva izbira venskega pristopa pri kritično bolnem novorojenčku, saj omogoča intenzivno zdravljenje. Običajno ga odstranimo po 5‒7 dneh zaradi visokega tveganja za zaplete. Če novorojenčkovo stanje po tem času še vedno ni stabilno, vzpostavimo osrednji venski kateter, ki omogoča visoke pretoke in hemodinamski nadzor. Če pa je novorojenčkovo stanje po odstranitvi popkovnega venskega katetra stabilno, se za naslednji venski pristop odločamo na podlagi pričakovanega trajanja potrebe po infuziji. Kadar predvidimo, da bo potreba po infuziji daljša od 7 dni ali bo treba aplicirati tekočine, nezdružljive s periferno potjo, uporabimo PICC, sicer pa periferno intravensko kanilo. Med seboj se venski pristopi razlikujejo glede na vbodno mesto, končno mesto konice, velikost in število svetlin katetra, zato so predvideni za različne namene, pa tudi tveganja za zaplete so različna. Zato je pomembno, da odločitev za ustrezni venski pristop sprejmemo premišljeno.