НЕКА РАЗМАТРАЊА О ПОЛОЖАЈУ СВЕТИХ СТВАРИ (RES SANCTAE) У РИМСКОМ ПРАВУ - Мирјана Богуновић (Српска правна мисао)
У римском праву постоје два основа искључи- вања ствари из правног саобраћаја а то су начела природног пра- ва (humani iuris) и „божанског права“ (divini iuris). Res sanctae спадају у категорију ствари ван правног прометa по „божанском праву“ (res extra commercium divini iuris) и заједно са res sacrae и res religiose су у већој или мањој мјери повезане са религијом. Свете ствари су специфичне по томе што по природи материје немају религиозни предзнак већ су проглашене светим из објектив- них разлога. Посебним вјерским обредом (consecratio) нека ствар се стављала под посебну заштиту богова и тиме је добијала своју сакросанктност (неповредивост). Свако ко би повриједио правни интегритет свете ствари, чинио би sacrilegium и био кажњен смртном (капиталном) казном.