ІСТОРИЧНІ ТА СОЦІОКУЛЬТУРНІ АСПЕКТИ ФОРМУВАННЯ ПАРКІВ КИЄВА - Nadiia Gatalska (теорія та практика дизайну)
Мета. Обґрунтувати періодизацію паркобудування м. Києва, окреслити характерні риси формування паркового простору, а також роль соціокультурних процесів у його формотворенні і трансформації. Методологія. Базисом для проведення досліджень є середовищний підхід. Процес формування та трансформації архітектурно-планувальної композиції історичних та меморіальних парків м. Києва розглядається як матеріальне вираження соціокультурних процесів. Матеріалами слугували результати досліджень історичних та меморіальних парків м. Києва, у тому числі використано польові та аналітичні методи, а саме: історичні дані щодо формування та розвитку паркових територій одержано на основі опрацювання наукових джерел літератури, архівних матеріалів (іконографічних, письмових та картографічних), а також власних маршрутних обстежень територій. Результати. У статті систематизовано наявну наукову інформацію щодо періодизації формування парків м. Києва, наведено її критичний аналіз, узагальнено комплекс досліджень історичних аспектів формування та розвитку паркобудування, у тому числі в розрізі соціокультурних чинників, що дозволило поглибити знання щодо особливостей формування паркового середовища, а також визначити їх закономірності упродовж різних періодів розвитку. Акцентовано приділено увагу історичним аспектам формування та трансформації архітектурно-планувальної композиції історичних та меморіальних парків в структурі м. Києва як матеріального вираження соціокультурних процесів та нормативно-ціннісних поглядів, які домінували в суспільстві. Наукова новизна. Окреслено особливості формування парків м. Києва упродовж різних етапів розвитку міста, що дозволило розкрити закономірності впливу соціокультурних чинників на композиційні прийоми формування паркового середовища, а також його трансформацію. За результатами комплексу досліджень обґрунтовано уточнення періодизації паркобудування м. Києва. Практична значущість. Охарактеризовано закономірності формотворення паркового середовища, як матеріального вираження соціокультурних процесів, що може бути застосовано при оцінюванні сучасного стану, естетичного та культурно-історичного потенціалу паркових об’єктів, а також розробці архітектурно-реставраційних завдань реконструкції та адаптації парків-пам’яток садово-паркового мистецтва.