Міжнародно-правові механізми забезпечення прав людини в умовах збройної агресії - M. M. Pototskyi; V. I. Hrankina (Науковий вісник Ужгородського національного університету. Серія Право)
Дана наукова стаття присвячена дослідженню міжнародно-правових механізмів забезпечення прав людини на міжнародному рівні. У ході викладу основного матеріалу зазначено, що права людини мають бути захищені в рівній мірі незалежно від того, порушуються вони в умовах мирного часу, чи збройного конфлікту. Актуальність запропонованої теми обумовлена потребою розгляду міжнародних засобів захисту прав та свобод людини і громадянина, пошуку механізмів притягнення до відповідальності держави-агресорки. Наголошено, що за час свого існування людство неодноразово стикалось з кровавими військовими конфліктами, які забирали життя мільйонів людей і неминуче тягли за собою порушення міжнародного гуманітарного права, міжнародного права прав людини. Вказано, що закінчення Другої світової війни знаменувалось початком співробітництва та певною єдністю держав у розумінні цінності прав людини та їх захисту. Наслідком розширення такого міжнародно-правового співробітництва стало виникнення міжнародних організацій та механізмів захисту прав людини. Відмічено, що щойно примат цінностей прав людини було сформульовано у Статуті ООН, дана міжнародна організація стала основою у дотриманні прав людини на міжнародному рівні. Визначено, що попри значну кількість міжнародних договорів, в сьогоднішніх реаліях, дані норми не захищають права цивільних та військових осіб під час війни. Акцентовано увагу на трьох інстанціях, які у відповідь на звернення кваліфікованих юристів-міжнародників, здатні справедливо реагувати на порушення прав та інтересів нашої держави та її громадян: Європейський суд з прав людини (European Court of Human Rights), Міжнародний Суд ООН (International Court of Justice), Міжнародний кримінальний суд (International Criminal Court). Констатується, що збір доказів, розслідування та розгляд справ у всіх міжнародних судових інстанціях – це дуже кропіткий та тривалий процес, однак це єдиний шлях до покарання країни-злочинниці за вчинене. Наша держава має чітко вибудовану стратегію та механізми захисту своїх прав та інтересів на міжнародній арені. Підсумовано, що сьогодні існує необхідність у об’єднанні сил та засобів усіх інститутів влади, соціуму для забезпечення безумовного дотримання законності та протидії свавільному порушенню прав і свобод людини.