Obilježja aktualnih duhovnih tendencija Crkve u Hrvata - Franjo Podgorelec (Bogoslovska Smotra)
Duhovnost se bavi asimilacijskim aspektom objave (fides qua), ukoliko je subjekt usvaja te ona postaje njegovo iskustvo. Riječ je o životu koji je animiran i organiziran iz odnosa s Trojedinim Bogom i kao takav on je integracijska točka čovjekova života te utječe na njegove izbore i cjelokupan njegov život i djelovanje. Iz tog odnosa on gradi svoj osobni, obiteljski, međuljudski, profesionalni i eklezijalno-društveni angažman. U članku se analiziraju četiri dominantne duhovne tendencije u našoj Crkvi: konzervativna tendencija, »adolescentski progresivizam,« karizmatska tendencija te međugorski duhovni pokret. Promatraju se njihove pozitivne i izgrađujuće sastavnice kao i one koje smjeraju jednostranosti, pa i eventualnom zastranjenju. Pluralizam karizmi koje potiče Duh Sveti unutar mističnog tijela Kristova, kao i različite antropološke, eklezijalne i društvene okolnosti, zahtijevaju da nitko ne može pretendirati na ekskluzivnost svoga duhovnog puta i pravca. Zato svaka od spomenutih tendencija mora biti svjesna parcijalnosti svoga gledišta, znajući da je samo u Crkvi kao cjelini u punini nazočan Duh Sveti. Za rast pojedinaca i skupina unutar navedenih tendencija neophodno je gajiti dijalošku otvorenost kao i sposobnost da naizgled dvije oprečne stvarnosti integriraju u svoj osobni život (antinomije duhovnoga života), kao što su: akcija i kontemplacija, poslušnost i osobna inicijativa, askeza i humanizam, angažiranost u svijetu, a imunost na svjetovni duh i slično.